Det er et tegn på hans forsyn, at de hellige steder,
er steder, hvor der kan stadig dyrkes mad.
Kirkens jord, er det eneste sted, hvor den forbandede ukrudt,
ikke tør trænge sig ind.
Det leder ens tanker, til olivengrenen, bragt af duen efter syndfloden.
Og ligesom ved den store syndflod,
må vi tro på Herren, for at overvinde vores modgang.
Han giver os sejr over vores fjender, og skænker os miraklet, der er nyt liv.
Jeg elsker dig.
Elsker dig, Amy.
Hvordan sluttede det for dig?
Jeg måtte ud af Weybridge, så jeg sprang i Themsen.
De satte vandet i kog.
Der var et dræn langs floden.
Jeg kravlede derop...
...i dagevis.
Røgen nåede mig ikke.
Jeg havde vand der, det var da altid noget.
Da jeg havde nok kræfter, til at komme til mig selv,
var sejren blevet vundet.
Hvordan sluttede det for dig?
Det husker jeg ikke.
Hvad er klokken?
Den er ni.
Det kan ikke passe.
Den er 9:02.
Det er ikke blevet daggry.
Det er røgen. Jeg så den over London.
Lukker de solen ude? Er det formålet? Kvæle Jorden med det?
Måske er det sådan himlen ser ud på Mars.
Jeg tror ikke den bare faldt. Hvad dræbt den?
Det blev vel ramt af eksplosionerne.
Vi har brug for mad og vand.
Her. Spis nogle af dem her. Vi har brug for din styrke.
For et par dage siden, drak jeg og fru E, noget temmelig klamt vand
Jeg tror, ​​at det måske er årsagen.
- Det var lidt fjollet, ikke? - Lidt.
Er det sådan du gør, når jeg ikke kan tage mig af dig?
Tilsyneladende.
Der er en ulåst dør nede ad gangen.
Lad os se om vi kan finde noget.
Hvil dig.
Spise mit slik.
Hvor er alle sammen? Dette skulle være et tilflugtssted.
Måske nåede ingen frem.
Nogen har været her. Ellers ville der være mad og forsyninger.
Det er som om de bare forsvandt.
En af dem må være ulåst.
Der må være et lagerrum eller noget.
Bare en dør der smækker.
Det er bare vinden.
Du går den vej, jeg tager den her.
Hvad?
Der er lig spredt ud over hele taget.
Dér er dine flygtninge.
Gud ved hvordan de endte der.
Lidt vand. Der er nok til fru Elphinstone, George og barnet.
Jeg er ikke sikker på, at den gamle dame bør få noget.
- Hvad? - Hun er døende. Jeg tror det er tyfus.
Vi er nødt til at prioritere de folk, der har en chance.
Sig det ikke til George, så give han sin del til hende.
Der er ikke andet her. Vi kan ikke blive.
Løb.
Fru E. Kom nu. Vågn op.
Hun vil ikke vågne op.
Der er ikke tid. Grib pigen!
Kom i dækning!
Den har set hende.
Det kom herindefra.
Sid. Stille.
Nej.
Hvem er det?
Løb.
Fru E, kom nu.
Hurtigt.
- Vi er nødt til at hjælpe hende. - Still.
Hvad var det?
Den må være kommet ud af maskinen.
Vi er nødt til at låse os selv inde.
Vi er nødt til at kæmpe.
George? Hvad er det?
Er han okay?
Nej, selvfølgelig ikke. Han sulter og hans sygdom bliver værre.
Vi må komme på noget, fru Thing.
Jeg prøver at gøre det så ofte jeg kan.
Har du nogensinde set noget?
Nej, intet usædvanligt. Bare planeten.
Selvom den virker tættere i aften.
Vi må nærme os en ny Opposition.
Se.
De er brænder ligene.
Der er feber i landsbyen.
Jeg vil prøve et par timer før sengetid.
Tror du på Gud?
Visseligt ikke.
Hvordan forklarer du så kirkens jord?
På hvilken måde?
Kirkens jord, gravstederne har været de eneste frugtbare steder de sidste par år.
Hvis du ikke tror på Gud, mirakler, forsyn, hvordan forklarer du så det?
Hvis du sætter dit lid til det vrøvl, fru Thing, er vi i den mørke middelalder.
Vi er allerede i den mørke middelalder.
Jeg ved tingene ser dystre ud, men lad os holde panden oprejst.
Det er ikke kun dystert.
Og uanset hvad den ting derude er, så er vi i overtal.
Vi er fire af mod en skabning. Som tydeligvis ikke ved, at vi er her.
Derfor har vi en fordel.
Husk at mænd har været i lignende situationer og er kommet ud smilende.
Tænk bare på Baden-Powell ved Mafeking.
Det vigtigste, er selvopholdelsesdrift og forsvar, derfor, ild-bomber.
Vi kan lave dem med lampeolie.
Kom nu.
Så giver vi den en skalle.
Også dig, Georgie. Kan du udfylde de flasker?
Og dig, Amy, hvis du vil rive disse -
Baden-Powell ved Mafeking.
Hvad?
Synes du ikke, at dette...
...kan være vores skyld?
- Hvis? - Vores.
Englændere.
Mener du det?
Ja.
Det er sådan noget vi gør, er det ikke?
Vi har gjort det til folkefærd, som ikke ved bedre, i årevis.
- Slap af, Georgie. - Nej.
Hvad hvis det her er straffen?
Det er ikke. Sådan fungerer verden ikke.
Tænk, hvordan det må have været for en mand i junglen,
at se hvide mennesker for første gang,
og blive mødt, ikke med venskab, men med døden,
at blive skåret ned af kugler. Det er hvad vi gør.
Vi spreder os henover kloden,
og vi tager jord,
og vi bygger jernbaner,
maskiner og røg,
og metal,
i vores eget billede. Det er os.
Vi skærer folk ned med kugler og ild,
og alt hvad de har, er sten og spyd.
Det er noget vrøvl, George.
- Hvorfor? - Fordi det er bare fuldstændig vrøvl.
Mener du, at vi bærer en del af skylden?
For at være helt ærlig, nej, det gør jeg ikke.
Hvem tror du straffer os? Gud?
Tror du, at den samme Gud, der skabte os, også skabte dem?
Tror du, ​​at Gud skabte himlen og Jorden og Mars?
Hvem ellers?
Gud skabte Mars?
Og alle de gamle damer på Mars, tager deres fine hatte på og går i kirke om søndagen.
De synger salmer. Og der er en lille Mars Jesus,
at alle de små Mars romere er naglet til et kors ...
Du skal ikke grine ad mig!
Det er problemet med din type.
I prøver altid, at se det fra den anden persons vinkel,
hvilket er fint, når i sidder i jeres tegneværelser i Weybridge,
og drikker sherry, men det holder ikke, når du kæmper for dit liv!
Han kan ikke blive her. Det kan ingen af ​​os.
Vi er nødt til at tage afsted.
Han han det ikke bedre, Ogilvy. Han har det faktisk værre.
Hvad tror du, de er smittet med nede i landsbyen?
De er svage på grund af mangel på mad.
Vandet er dårligt.
Kan det være tyfus?
Kan man dyrke tyfus?
Det formoder jeg.
Mener du, at lave et serum?
Ja, men kun dyrke det.
Det kunne jeg nok.
Hvis jeg havde adgang til en syg person.
Hvorfor?
Der er noget er galt med den.
Måske er den kommet til skade? Eller blevet syg?
Uanset hvad, så er det vores chance.
Vi stikker af. Os alle.
Vi kan komme rundt om ​​maskinen.
- Kom så. - Hvor er hun?
Hun er gået tilbage for at hente... Kom, skat.
Skynd dig.
Løb!
Nej!
Der er en mere! Afsted!
Vi kan ikke komme igennem.
Afsted!
Kom så, dit svin.
Jeg har aldrig fortalt det til nogen før.
Jeg har aldrig fortalt nogen, hvordan det...
Hvordan det sluttede for mig.
Du sagde, at du ikke kunne huske det.
Jeg troede jeg heller ikke, at jeg kunne.
Jeg tror, ​​at jeg har...
...undertrykt det.
Det var det rigtige at gøre, at glemme det.
Det var lettere ikke at huske.
Jeg ville ønske vi var gift.
Ser du, Ogilvy,
der var en grund til, at de kom ud af deres maskiner.
For at spise.
De spiste kødet.
De spiste menneskekød.
Jeg tror, ​​det er det, der dræbte dem.
Du vil eksperimentere på syge mennesker, for at teste en teori,
at det var vor egne infektioner, vor egne sygdomme -
Det er en følelsesladet måde at sige det på.
Noget gjorde dem syge, ligesom det gør os syge.
Det, kombineret med, at de har spist det rådnende kød -
- Det er bare et makabert rygte. - Jeg så det.
Folk så mange ting under Den Store Sorg.
Halvdelen af ​​det er opspind, om mennesker der bliver spist levende.
Det skader ikke, at lade os prøve.
Nej.
Han klarer den, det jeg lover dig.
Vi er nødt til at forsøge.
GEORGE JUNIOR SALMONELLA TYFUS
Jeg skal bare...
Jeg skal færdiggøre artiklen.
Jeg må afsted i morgen tidlig, jeg har lovet Greaves halvanden spalte.
Og så vil jeg aflevere min opsigelse, men jeg må færdiggøre den.
Jeg må færdiggøre artiklen først.
Okay, George.
Men gør det i morgen tidlig. Okay?
Det må være noget i luften.
Eller måske er det i kødet.
Noget de ikke kan lide, noget der svækker dem.
Det ville være temmelig poetisk, ville det ikke?
Hvis de havde studeret os,
hvis de havde regnet ud... - Du fortjener al den smerte, der kommer din vej...
Hvis du fortsætter med disse tåbeligheder, garanterer jeg, at du ikke vil have noget liv...
Du har altid været en kujon... Du knuste mit hjerte...
Bange for at leve op til dit ansvar...
Egoistisk. Grusom.
- Vi bør bare kalde på den. - George.
Jeg går ud og snakker med den. Den må kunne forstå fornuft.
Den er intelligent.
Og det kan ikke være det første møde mellem to avancerede verdener.
Jeg tror, at det hele bare er en frygtlig misforståelse.
George, stop.
- George, stop - Jeg snakker bare fornuft med den.
Nej, George, stop.
Det er okay.
Bare rolig. Det er okay.
Vi venter bare her et kort øjeblik, og så dør den, ligesom den anden gjorde.
Kom.
Det var George Juniors. Det var hans.
Jeg brugte blodet jeg tog før vi gav ham serummet.
Jeg dyrkede tyfus bakterier. Salmonella tyfus,
kombinerede det med fasciitis, råddent kød.
Det er dødt. Du dræbte det.
Ja.
Det er en begyndelse.
Ja, det er.
Det er måske ikke for sent på året, at rydde noget jord, plante nogle frø.
Hvis vi altså klarer den i endnu et år.
Der er ingen garanti for at frøene vil vokse, men det er sådan vi gør det.
Ikke med bønner, ikke ved at gøre honnør for Union Jack.
Når han har det bedre, fru Thing,
vil jeg gerne tage George med, på en svømmetur i havet,
uden at det er fyldt med alt de fæle ting.
Jeg vil gerne have en bacon sandwich.
- Det er en begyndelse. - Det er en begyndelse.
Det beviser ingenting. Der er jo knap noget.
Tro det eller ej, det er ved at dø.
Og sejren, viden om sejren,
viden om, at Gud og Storbritannien afværgede de skabninger,
den vil du fjerne, og istedet få folk til at tro,
at det var deres egen rådenskab, der var menneskehedens frelse?
Jeg synes det beviser et højere formål,
at marsmændene blev dræbt, af de mindste skabninger,
som Gud skabte på planeten,
og som vi har lært at kæmpe mod, eller leve med,
i millioner af år, på bekostning af millioner af liv.
Det er ikke kristendom. Det er Darwinisme.
Al overlevelse hviler på ofre. Og det er en kendsgerning.
Der må snart ske noget.
George.
Der må snart ske noget.
Jeg er okay. Bare læg dig ned.
- Amy. - Hvad?
Jeg tror ikke, at der sker noget snart.
Jeg tror ikke, at det forsvinder.
Det siger sig selv, ikke sandt?
Der er to af os...
...og der er én af ​​dem.
- Det kan ikke få os begge. - Hvad?
Jeg er en flink fyr. Jeg snakker bare med den.
Og jeg vil fortælle den...
at jeg har en kone...
at jeg har et barn...
som jeg ønsker bliver skånet.
Nej, George.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig, Amy.
George.
George. Kom tilbage.
George.
Løb.
George!
Jeg lod ham gå.
Og jeg slap væk.
Jeg så ham ikke dø. Jeg...
løb.
Jeg har altid håbet, at han overlevede.
Hvorfor har du båret rundt på dette så længe?
Hvordan skulle jeg ikke?
Amy, du havde et barn inde i dig,
en af ​​de sidste børn der er blevet født her,
måske en af ​​de sidste børn, der nogensinde fødes.
George var febrilsk.
Sandsynligvis døende.
Så hvorfor bebrejder du dig selv?
Du gjorde det ubegribelige,
så jeres barn kunne blive født og kunne leve.
Hvad godt har det gjort? Se på ham.
Jeg har ikke været nogen slags mor...
Se på ham.
Han er på egen hånd.
Nej.
Amy, han er i live, og det er det, der er det vigtige.
Det er liv, der tæller.
Fortæl mig om ting.
Ting?
I verden.
Ting.
Så sæt dig op.
Kom her.
Ser du, George, der er...
Der er masser af vidunderlige ting.
Der hvor jeg voksede op, lignede folk ikke os.
De havde brun hud.
De var ofte meget fattige. Havde ikke altid har nok at spise.
Men ved du hvad? De var så muntre.
Og så glade.
De bar meget lyse farver.
Og solen...
Når solen skinnede der, var det...
så varmt...
så lyst.
Og himlen var ikke grå og pink.
Den var blå.
Klar blå.
Og der var masser af dyr. Alle slags fugle i forskellige farver.
Tigere, mangustere, slanger.
Og så var der bjergene.
Bjergene var...
De var større end du kan drømme, George.
De var lilla, sort, grå.
Nogle af dem var endda hvide af sne.
Kold, hvid sne.
Jeg plejede at besøge min far deroppe. Han tegnede kort.
En dag, da jeg var en smule ældre, gik jeg ombord på et skib.
Jeg sejlede på tværs af verdenshavene, og jeg kom hertil.
Da jeg gik fra borde, tænkte jeg...
"Det er en smule regnfuldt."
Men jeg syntes, at det var flot.
Naturen.
Og byerne.
Menneskerne.
Millioner af mennesker.
Og børn.
Tusindvis af børn. Børn overalt, som legede og grinede, sang og
til sidst faldt i søvn.
Kan vi tage dertil en dag?
Jeg pakker vores tasker.
Godnat, mor.
Jeg elsker dig.
Læg dig til at sove.
Tekster af SniperDK